‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Mereu îți poți aminti de zile fericite.
‎Cu cât îți e mai greu,
‎cu atât par mai fericite acele zile.
‎Cât speram la un miracol
‎și auzeam semnalul vital al lui Nairobi,
‎mi-am amintit de acele zile,
‎ca meciul de fotbal de la mănăstire.
‎- Mențineți defensiva! Mai e un minut. ‎- Hai!
‎- Hei! ‎- Haide!
‎Hai!
‎Ține!
‎Nu-mi imaginasem
‎că secundele dinaintea unui corner ‎pot fi așa distractive.
‎Hei!
‎Arbitrule, mi-a atins coaiele!
‎Ai văzut asta.
‎Vă rog! Tăceți! Mai e un minut. ‎Îl veți irosi certându-vă?
‎Eu apăram. El era lipit de mine!
‎Te-am văzut atingându-i coaiele.
‎Ajunge! Să nu-l mai atingi nicăieri, bine?
‎- Altfel, te elimin. ‎- Bun. Hai!
‎Hai! Aruncă!
‎Gol!
‎Penalti!
‎- Să vedem ce se întâmplă. ‎- Se vor bate.
‎Așa!
‎Penalti și cartonaș roșu! Plecați!
‎- Tokyo! ‎- Hai!
‎- Nu e semnal. ‎- Comunicațiile-s la pământ.
‎Ce ne facem?
‎- O pierdem. ‎- Nu! Drace!
‎Cu grijă.
‎Încet.
‎Bine. Mă descurc.
‎Un pic mai sus.
‎Te descurci foarte bine.
‎Acum scoate glonțul.
‎Continuă.
‎Așa.
‎Bine.
‎Cu grijă. Așa.
‎Ai reușit.
‎Asta e nostalgia:
‎să afli că evenimentele din trecut ‎pe care nici nu le-ai considerat fericite,
‎de fapt, erau.
‎Da!
‎Nu ajunsesem ‎nici măcar la sfârșitul primei reprize,
‎iar Lisabona era la trei kilometri de cort
‎și obligată să treacă la adversari.
‎Gol dat de Sierra în colțul de sus.
‎Între timp, ca niște roboți,
‎am scos o bucată din plămânul lui Nairobi.
‎Nici nu știam dacă îi salvam viața
‎sau îi puneam capăt.
‎Al doilea coechipier pierdut.
‎Un al doilea gol primit.
‎Și urma să vină al treilea, ‎dat de Palermo.
‎Un autogol.
‎Fusese un căpitan bun.
‎Dar nu avea deloc spirit de echipă.
‎Singurul lucru conform planului ‎era sosirea Profesorului la Madrid.
‎Dar nu întocmai.
‎Lipsea o persoană.
‎Profesore...
‎trebuie să pornim.
‎Pe motocicletă, pe poteci de pădure, ‎drumuri neasfaltate și bătătorite de vite,
‎au traversat La Mancha, ‎evitând punctele de control.
‎Cavalerul și scutierul său,
‎înfrânți repetat, mergând spre o luptă ‎de necâștigat cu morile de vânt.
‎În timp ce ‎totul era pe punctul de a exploda.
‎Îți vine să crezi?
‎Eu, însărcinată.
‎Cine și-ar fi imaginat?
‎Felicitări!
‎Mulțumesc.
‎Serios…
‎ești foarte curajos, știi?
‎Am făcut ce trebuia.
‎Dacă nu luăm atitudine, ‎ne vor călca în picioare ca la Auschwitz.
‎Zi-mi dacă ustură prea tare.
‎Nu. Pune spirt liniștită. ‎Sufăr de dureri ani de zile.
‎Să vedem…
‎Continuă.
‎Ai înnebunit?
‎L-ai bătut măr.
‎- N-o poți lua razna așa! ‎- De ce? E ca o oală sub presiune.
‎Întocmai!
‎De aia nu te poți lua la bătaie ‎ca un copil răzgâiat!
‎Ai sânge pe... Bluza ți-e...
‎Nu te jena de mine, ‎nu văd nimic cu ochiul ăsta.
‎Ascultă, Amanda…
‎ai avut vreun atac de anxietate ‎din cauza jafului?
‎- Păi... Cred că da. ‎- Înțeleg.
‎Și nu pot să dorm ‎mai mult de 30 de minute odată.
‎Fiindcă simt un nod în stomac...
‎E... normal în astfel de cazuri.
‎E multă tensiune.
‎Multă tensiune. Dar nu-ți face griji, ‎îți aduc niște somnifere.
‎În niciun caz nu vrem ‎să faci sindrom de stres posttraumatic.
‎E greu să scapi de el.
‎De fapt, uneori,
‎nu scapi niciodată de el.
‎Lasă-mă să te ajut. ‎Ai un pic de sânge aici.
‎Nu-ți face griji, cât sunt în preajmă...
‎nu-ți va lipsi nimic.
‎Vei fi proiectul meu personal.
‎Jefuim Banca Spaniei.
‎Se poate ca tu să fi uitat, dar eu nu.
‎- Nu ne-am mai purtat în halul ăsta. ‎- Sunt traumatizat!
‎Poate asta e tot. Suntem traumatizați.
‎Ce naiba vrei să spui? ‎Cum sunt traumatizat?
‎- Eu nu... ‎- Zi-mi!
‎Ai părăsit-o pe Tokyo.
‎Câți tipi știi care ar părăsi-o pe Tokyo?
‎Niciunul, căci nu părăsești așa o fată.
‎Ce știi tu despre Tokyo?
‎Tokyo e un Maserati, ‎și toată lumea vrea unul.
‎Trebuie să fii nebun să-l lași
‎pe stradă, ‎cu ușile deschise și cheia-n contact.
‎Uite, Rio! Ți-o spun verde în față:
‎poate ești traumatizat ‎pentru că ți-au afectat bărbăția.
‎Poate că au mers prea departe... ‎cu tortura.
‎Trebuie să te descarci. ‎De aia ai părăsit-o pe Tokyo, nu?
‎Fie că e provocată de o persoană ‎sau de un grup, trauma e diferită.
‎Descarcă-te!
‎Poți conta pe mine... ‎pentru orice ai nevoie.
‎Orice.
‎Doamnelor și domnilor...
‎cu regret, trebuie să-mi iau rămas-bun.
‎Plec.
‎Păstrați-vă optimismul!
‎Ce naiba faci?
‎Matías…
‎Plec.
‎A fost o plăcere ‎să lucrez cu tine, ca întotdeauna.
‎Aș spune chiar...
‎că te iubesc mult, Matías.
‎Cât despre voi...
‎sper că n-am fost un lider traumatizant.
‎Le puteți spune povestea ‎nepoților și celor dragi. Oricum…
‎Doamnelor și domnilor,
‎mi-a făcut plăcere.
‎Ce naiba?
‎Calmează-te.
‎Palermo, calmează-te.
‎Hai să discutăm... Cu calm.
‎Dar nu pleci.
‎La naiba!
‎Ai dat o lovitură de stat, târfă! ‎La ce naiba te aștepți?
‎Eu mă ocup de partea militară, ‎iar tu, de partea tehnică.
‎De partea tehnică?
‎Ți se pare ‎că sunt un inginer tocilar cu ochelari?
‎Ce vrei să comand acolo jos?
‎Acum topiți, acum nu!
‎Batiscaf sus! Batiscaf jos! ‎Imersiune! Emersiune!
‎Cine naiba crezi că sunt?
‎Nu pentru asta am venit aici!
‎E sub demnitatea mea. Plec.
‎Activez deschiderea manuală ‎și îți fac o favoare.
‎Fiindcă, dacă rămân, vă împușc și pe tine,
‎și pe restul.
‎Nu mai sunt de partea voastră.
‎Eu îți fac o favoare.
‎Jur că următoarea mea mișcare...
‎va fi să te omor.
‎Nu cred asta.
‎Ba să crezi.
‎Mine antipersonal...
‎Care, după cum vezi...
‎sunt îndreptate spre voi.
‎Pe mine nu mă vor atinge.
‎Știi că nu am nicio problemă să vă omor.
‎Ușurel.
‎Nu ne poți trăda așa.
‎La pariu?
‎Palermo! Nu mișca!
‎Bine.
‎Prințesa nebună a venit să-și ia adio ‎în stația de tren.
‎Aveți naibii puțină demnitate!
‎Unde te duci?
‎La închisoare?
‎Să fii împușcat în frunte?
‎Să ne vinzi?
‎Nu voi vinde pe nimeni.
‎Am o garanție: secrete de stat.
‎- Nu vă trădez, fiți liniștiți. ‎- Plecarea e o trădare.
‎Faptul că ne părăsești e o trădare.
‎Nu!
‎Nu mișca. Nu vreau să te omor, Osânză.
‎Nu vrei să mă omori?
‎Va trebui să mă omori.
‎Ce faci e o nebunie, Helsinki.
‎Dacă tu pleci, Palermo...
‎Jur...
‎Că voi exploda... Bum...
‎Bum... Ciao.
‎Vorbesc serios, Palermo. O voi face.
‎Serios.
‎Te-am prins.
‎Ce naiba i-ai zis lui Rio?
‎- Despre ce? ‎- I-ai spus că e traumatizat.
‎Spune-i cum vrei, dar se petrece ceva.
‎Da? Pentru că a părăsit-o pe Tokyo?
‎Pentru că e... un Maserati.
‎Uite…
‎Maserati e o expresie între bărbați.
‎Vreau să spun ‎că s-a întâmplat ceva în timpul torturii.
‎- Au mers prea departe. ‎- Ce au făcut?
‎L-au violat ‎patruzeci de oameni transpirați.
‎I-au tras-o pe la spate.
‎Rio a fost torturat, ‎iar tu îl termini cu tot rahatul ăsta.
‎Da. L-am întrebat ‎dacă au mers prea departe.
‎Și știi ce? A tăcut pentru ‎că nu va recunoaște. E un caz clasic.
‎Nu.
‎Nu pot...
‎Ce nu poți?
‎Știi? Dintr-odată simt...
‎- ...că a explodat bula. ‎- Ce bulă?
‎Ce bulă?
‎Nu, vreau să știu ‎despre ce bulă e vorba.
‎Ce bulă?
‎Parcă mi-a căzut vălul de pe ochi.
‎Mă uit la tine și nu te recunosc.
‎Nu știu ce treabă avem să fim împreună.
‎Nu știu cine ești.
‎Mónica... nu mă înțelege greșit.
‎Tokyo e un Maserati. ‎Nu înseamnă că tu ești un Fiat.
‎Îmi pare rău, Denver.
‎Nu pot să fiu cu tine.
‎Bine.
‎Când o vezi venind la tine, ‎furioasă ca o hidră, taci.
‎O hidră... O... Nu contează. ‎Doar ține-ți gura naibii!
‎- Și să nu mă apăr? ‎- Nu.
‎Fiindcă nici nu știi de ce e furioasă.
‎Tu să taci.
‎Cu cât înțelegi mai puțin ce zice, ‎cu atât lași coada mai jos.
‎Îi răspunzi la tot cu: ‎„Da, îmi pare rău, dragă.”
‎Ăsta e cazul clasic.
‎Al celor ținuți sub papuc.
‎Nu. Al supraviețuitorilor.
‎Aștepți să treacă furtuna.
‎Apoi, când îți dai seama care e problema
‎și când s-a calmat,
‎atunci și numai atunci...
‎acționezi.
‎Nu m-ai văzut înainte?
‎Am avut probleme încă de la mănăstire.
‎Asta e treaba.
‎Ei bine...
‎Problema s-a tot agravat.
‎Dat fiind tot stresul, iese la suprafață.
‎Asta e ce se petrece.
‎Profesore.
‎Sunt Tokyo.
‎- Tocmai ai dat o lovitură de stat. ‎- Palermo a înnebunit.
‎Era cât pe ce să arunce în aer holul.
‎- Avem situația sub control. ‎- Ba nu.
‎Nu-l poți controla pe Palermo. ‎E imprevizibil.
‎E legat și supravegheat non-stop.
‎Tokyo, planul se destramă!
‎Eu sunt încă aici, Profesore.
‎Și ce dacă ești?
‎Fără Palermo, nu putem scoate aurul.
‎Sau știi tu cum s-o faci?
‎Și fără Nairobi!
‎Și fără Lisabona!
‎Palermo a vrut să fugă ‎pentru că e singura mișcare inteligentă.
‎Profesore…
‎ai fost îngerul meu păzitor.
‎Acum e rândul meu.
‎Cum s-a întâmplat?
‎A murit pentru că nu m-a trădat.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Eu...
‎eram camuflat într-un copac și erau…
‎soldați și polițiști peste tot.
‎Era într-o fermă. Acolo au găsit-o.
‎Au făcut-o să îngenuncheze, neînarmată, ‎și au întrebat-o despre mine.
‎Am fugit și am tot fugit.
‎Au întrebat-o: „Unde e Profesorul?”
‎I-am zis: „Spune-le, Raquel!
‎Spune-le unde sunt, ‎spune-le că mă predau, te rog!”
‎„Nu știu.”
‎A repetat: „Nu știu.”
‎Și au împușcat-o de două ori.
‎Au împușcat-o deși era neînarmată.
‎Nu am ajuns la timp.
‎Ai văzut asta?
‎Sau doar ai auzit?
‎Profesore...
‎i-ai văzut mutând trupul?
‎A trebuit să fug.
‎Ascultă-mă!
‎Și eu am auzit-o pe mama ‎zicându-mi să vin acasă,
‎că voi fi în siguranță acolo.
‎Dar mă așteptau 20 de polițiști ‎în bucătăria ei.
‎Și în cort,
‎ei ne-au auzit fugind de la bancă,
‎dar suntem încă aici.
‎Nu a plecat decât un dihor cu glugă.
‎Ai văzut ceva la știri?
‎Nimic.
‎E ca în cazul lui Rio.
‎Dacă ar fi ucis-o, am ști.
‎O interoghează.
‎- Unde mergi, Profesore? ‎- La Banca Spaniei.
‎Nu e o idee bună. E prea riscant.
‎Îți apreciez grija,
‎dar doar acolo pot afla ‎dacă soția mea e în viață. Mișcă!
‎- Nu. ‎- Te rog. Ți-o cer.
‎- Nu, Profesore. ‎- La o parte!
‎Nu te las să te urci pe motocicletă.
‎Șaptezeci.
‎Date fiind rapoartele alea, ‎vei ieși din închisoare la 70 de ani.
‎Paula va avea 40.
‎Iar mama ta va fi demult moartă. ‎Va fi oale și ulcele.
‎Oprește-te. Nu e nevoie să continui.
‎Sentința e propusă de procuror, ‎nu de tine.
‎Iar decizia finală, de judecător.
‎Dar știi foarte bine
‎că procurorul și judecătorul
‎iau deciziile în funcție de ce scriu eu ‎în aceste rapoarte.
‎Și pot să scriu ce vreau.
‎Ce ai vrea să scriu?
‎Mă vei obliga să recurg la violență.
‎- Eu doar apăr planul. ‎- Eu decid planul.
‎Ăsta nu e planul. E improvizație.
‎Întotdeauna spui: „Nu improvizați!”
‎Nu voi ceda.
‎Vreau să înțelegi
‎că ăla e singurul loc ‎unde pot primi răspunsuri.
‎În Banca Spa...
‎Foarte bine.
‎Serios, Profesore?
‎Nu știu unde e Profesorul sau ce va face.
‎Nu poți să gândești?
‎Iubirea ți-a întunecat mintea?
‎Planul include acest fel de protecție.
‎Nu are nicio legătură cu iubirea.
‎Ba firește că are.
‎Dar gândește-te că, în închisoare, ‎iubirea se scurge ca apa.
‎Dispare repede. ‎În două luni, va fi secat complet.
‎Două luni de suferință ‎sau închisoare pe viață?
‎Și dacă te-ai reîncarna de șapte ori,
‎tot n-ai înțelege natura iubirii noastre.
‎Ca să apărăm planul,
‎trebuie să vedem ‎dacă nu e interogată acolo.
‎Dacă e, o interoghează Alicia Sierra,
‎și se află la Banca Spaniei.
‎Dar nu te poți duce!
‎Dă-mi voie să-ți explic ‎despre natura iubirii voastre.
‎La mare distanță, în două pușcării,
‎așteptând vizita conjugală anuală.
‎Asta dacă aveți noroc.
‎Dacă nu-ți prindem iubitul,
‎nu-l vei mai vedea niciodată.
‎Ai de ales între asta și a ieși la timp ‎ca să apuci să-i fii mamă fiicei tale.
‎Vrei să mă manipulezi emoțional, Alicia.
‎Doar îți spun adevărul.
‎Ca întotdeauna.
‎Mergând, apărăm planul.
‎Cum să te duci la cort, ‎când ți-au arătat fața la toate știrile?
‎Ca toată lumea.
‎În salopetă roșie și mască Dalí.
‎Bine.
‎Nu ne va trăda.
‎Dă-mi mâna.
‎De câte ori crezi ‎că te-ai mai îndrăgostit?
‎La fel se va întâmpla și de data asta, ‎și știi asta.
‎Oricine e capabil ‎de trădare, Marsilia. Oricine.
‎Trebuie doar să știi...
‎Ce tare m-ai lovit! Lupta se încheiase!
‎Serios?
‎N-am știut.
‎- Sergio, mai bea! ‎- Am băut deja două pahare.
‎Ești prea serios.
‎E o nuntă ciudată, Andrés.
‎E o petrecere grozavă!
‎- Frate! ‎- Îmi pare rău pentru ea. E tânără,
‎și e îndrăgostită, dar tu ești bolnav.
‎Nu l-ai auzit pe preot?
‎„Până moartea ne va despărți.”
‎Poate pentru tine e marele final,
‎dar, pentru ea, e doar începutul, ‎și nu e corect.
‎Știe că sunt bolnav.
‎Toți știu că sunt bolnav.
‎Îi trădezi sentimentele.
‎Îi voi oferi cei mai buni doi sau trei ani ‎din viața ei.
‎Da, și după aceea…
‎De fapt, o voi trăda într-un fel.
‎În fine.
‎Trădarea face parte din dragoste.
‎Fiindcă tot suntem la subiect, uite.
‎Martín.
‎Ce legendă! ‎Prietenul meu cel mai bun. E fericit.
‎M-ar trăda?
‎Sigur că da,
‎în anumite împrejurări. Tatiana?
‎Și ea m-ar trăda.
‎Nu. Spui că ești îndrăgostit lulea, ‎dar nu vezi decât trădători...
‎- ...peste tot. ‎- Nu, nu spun asta.
‎Nu, ceea ce spun e
‎că trădarea nu depinde ‎de cât de mult iubești.
‎Depinde de cât de dificilă e dilema ta.
‎Ți-ai trăda iubita? În principiu, nu.
‎Dacă ți s-ar spune că, dacă o trădezi,
‎primești un medicament ‎ca să-ți salvezi fratele iubit?
‎E o adevărată dilemă.
‎Sergio Marquina. Răceală emoțională.
‎Narcisism compulsiv.
‎Timiditate patologică.
‎Trăsături de psihopat...
‎- Deci, o comoară. ‎- Bine.
‎E raportul unui „expert” ‎care n-a intervievat subiectul.
‎Te asigur că e mult mai amuzant ‎decât ce scrie acolo.
‎Bine.
‎Da, un psihopat poate fi distractiv.
‎Apoi, profilul tău.
‎Da? Ce-i cu profilul meu?
‎Tu ești genul care se atașează ‎de un asemenea nenorocit.
‎Îi idealizezi.
‎Treptat, devii tot mai mică pe lângă el.
‎Te folosește și te manipulează.
‎Când ai renunțat la instinct, ‎doamnă inspector?
‎Înainte să vină Profesorul în viața ta?
‎Pentru că Alberto te bătea.
‎Ăsta cum te umilește?
‎Întâi te folosești de Alzheimerul mamei, ‎acum, de violență domestică.
‎Spune-mi că povestea nu se repetă,
‎că n-ai avut un moment de revelație
‎și te-ai gândit: ‎„Ai grijă, s-ar putea să fie un ticălos.”
‎Zi-mi că nu e așa.
‎Știi despre protocoale și negocieri, ‎dar și eu știu.
‎Sunt mai bun ca tine.
‎Poate sunt proastă ‎pentru că am crezut că ne iubim.
‎Nu ți-am cerut să vii.
‎A fost o cacealma.
‎A închis și nu ne-am jucam cărțile!
‎Te-a atacat fiindcă ești veriga slabă.
‎Ce a făcut pentru tine?
‎Ar merge cu familia lui ‎ca să te găsească?
‎Ar urma un plan al tău?
‎Ai fost vreodată protagonista? ‎Măcar o dată?
‎Sau l-ai urmat mereu ca o cățelușă?
‎Te-am avertizat legat de Alberto. ‎Era un ticălos.
‎Și tipul ăsta e la fel.
‎Întrebarea e foarte simplă, Raquel:
‎merită să petreci 30 de ani în închisoare
‎pentru un idiot ca ăsta?
‎Colonele...
‎Am verificat rapoartele, ‎și poate că e greșeala mea,
‎dar nu găsesc ‎dosarul arestării lui Murillo.
‎Ce ai verificat?
‎N-aș vrea ca un detaliu tehnic…
‎Știți, e o chestiune de drepturile omului.
‎Ce e cu tine? Ai fost racolat de un ONG?
‎Ești la Amnesty International? ‎Lasă prostiile!
‎Dar, conform legii...
‎Antoñanzas, știi când începem ‎să folosim legea aici?
‎Poți să ghicești?
‎Răspunde-mi.
‎- Când... ‎- ...spun eu.
‎Mai exact, când voi avea eu chef.
‎Nu-mi pasă de rapoarte de arest ‎sau de garanții procedurale.
‎Înțelegi?
‎Da.
‎Deci până atunci…
‎Târfa aia va sta acolo fără să doarmă ‎și se va pișa într-o găleată.
‎Ai o problemă cu asta?
‎Nu... N-am nicio problemă.
‎Bine, Antoñanzas. Bine.
‎TRANSPARENȚĂ
‎MĂRIȚI-MI SALARIUL
‎TRĂIASCĂ RĂUL ‎TRĂIASCĂ CAPITALUL
‎Sistemul ăsta nu ne reprezintă…
‎Profesorul și-ar fi dorit ochi cu raze X,
‎ca să vadă dacă Lisabona e în cort.
‎Dar nu era Superman.
‎Deci a trebuit să se descurce ‎ca Sherlock Holmes.
‎A venit la bancă ‎în căutarea unui fir care să-l ghideze.
‎Și a găsit trei.
‎Furgoneta. Ce căuta acolo?
‎Și de ce avea noroi pe ea?
‎CNP85600N.
‎Pakistan a aflat răspunsul.
‎Mașina era a poliției din Huelva,
‎locul unde se presupune ‎că fusese ucisă Lisabona.
‎Ángel.
‎El ar fi trebuit să ia urma pistei false ‎din planul Hamelin.
‎Doar dacă nu a avut ‎o treabă mai importantă.
‎Ca transferul Lisabonei la Madrid.
‎El ar fi fost cel care ar fi jelit ‎moartea prietene sale.
‎Și Alicia Sierra. ‎Armistițiul fusese declarat de câteva ore.
‎Dar iată-o aici. ‎Oricât de dependentă de muncă ar fi,
‎tot ar fi trebuit să fie acasă, ‎cu gleznele în apă.
‎Doar dacă nu se bucura că interoghează
‎unul dintre cei mai căutați infractori ‎din țară.
‎Lisabona putea fi în viață.
‎Dar trebuia să verifice
‎și să o contacteze, ‎ca să știe că n-o va abandona.
‎A sosit ambulanța ‎folosită ca centru de comunicații.
‎Și știi cine o va inspecta?
‎Alberto, fostul tău soț.
‎Nu e doar cel mai bun criminalist. ‎De-abia așteaptă
‎să te distrugă și mai mult.
‎Mai există o variantă.
‎Aș putea să intru acolo...
‎înaintea tuturor
‎și să distrug toate dovezile.
‎Nu veți găsi nimic.
‎La naiba, Raquel!
‎Ar trebui să știi.
‎Întotdeauna găsim ceva.
‎Vom găsi ceva ‎care ne va duce la mama și fiica ta.
‎O să vezi.
‎Următorii cinci, pregătiți-vă ‎să mergeți la baie cu colegul meu!
‎Gandía, acum, că suntem de aceeași parte, ‎te pot întreba ceva? Sunt derutat.
‎Suntem băieții buni sau băieții răi?
‎O să-ți tai scrotul,
‎o să-ți scot boașele ‎și ți le voi vârî în gură.
‎Ar fi interesant.
‎Dar ai mâinile legate, amice.
‎Știi că fiabilitatea cătușelor se bazează
‎pe un singur factor anatomic?
‎Metacarpiana le oprește să iasă.
‎Dar e o articulație ‎foarte ușor de dislocat.
‎- Serios? ‎- Ei bine…
‎sunt idei pentru libertate.
‎Liber
‎Ca soarele în zori
‎Sunt liber
‎Ca marea
‎Liber
‎Ca pasărea care a scăpat din colivia ei
‎Și poate zbura în sfârșit
‎Liber
‎Ca vântul care adună
‎Jalea și regretul meu
‎Eu merg la nesfârșit
‎În căutarea adevărului ‎Și voi afla în sfârșit
‎Ce e libertatea
‎Culcă-te.
‎Patru colțuri are patul meu,
‎patru îngeri în jurul capului meu.
‎Luca, Matei și Iosif,
‎Domnul și Fecioara Maria.
‎Antoñanzas?
‎Ce cauți aici?
‎Știam că ești...
‎în arest!
‎În genunchi!
‎Eu doar testam apele.
‎În genunchi!
‎Vă rog, soția și fiicele mele dorm.
‎Nu vor păți nimic.
‎Doar fă ce-ți spun ‎și răspunde-mi la câteva întrebări.
‎Nu vorbesc ‎cu cineva care îmi ține o armă la cap.
‎Tu vorbești!
‎Avem așa. Unu:
‎ambulanța.
‎Doi:
‎bunica dusă cu pluta.
‎Unde sunt?
‎Nu sunt în stare.
‎Trei:
‎copilul fără mamă.
‎Mami.
‎Patru:
‎dragostea Profesorului,
‎care va dura două zile ‎după ce vei fi închisă.
‎Iar acum, scena finală.
‎Atacați un ofițer de poliție.
‎Nu știți în ce vă băgați.
‎Am declarat armistițiu.
‎Uneori, armistițiul e ‎partea vitală a unui război.
‎Nu pot...
‎Nu pot să respir!
‎Adună-te, Antoñanzas.
‎Adună-te.
‎Nu pot respira.
‎Marsilia.
‎E mai bine?
‎Dacă vei coopera,
‎procuratura va cere 12 ani, ‎vei primi zece,
‎și vei ieși în cinci.
‎Așa ar trebui să-ți fie viața!
‎Dacă nu cooperezi, primești 30 de ani.
‎Așa va fi viața ta.
‎Tu alegi, doamnă inspector.
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop